În mod similar exemplului nostru precedent, să presupunem că C este răspunsul la A.
Deci C trimite un cadru la pod, podul va citi adresa de sursă MAC
pe cadru și apoi va actualiza tabelul de adresă MAC cu aceste informații.
Deci, podul știe acum că C este pe portul 3, precum și știind că A este pe portul
1 deoarece a aflat că din cadrul anterior.
Și acum, spre deosebire de un hub, podul nu transmite cadrul din toate porturile.
Adresa de destinație în cadru este A,
podul știe că adresa MAC A se află pe portul 1, astfel încât acesta
transmite doar cadrul din portul 1.
Cadrul de la C, prin urmare, iese numai din portul 1,
nu se trimite din portul 2 sau portul 4, deoarece podul știe că A este pe portul 1.
Deci, ce anume înseamnă că toate cadrele ulterioare de la A și C vor folosi numai porturile 1 și 3 cu
alte cuvinte dacă A trimite un alt cadru către C, va ieși din portul 3 doar pentru că
adresele MAC ale lui A și C sunt în tabela adreselor MAC și podul vor
transmite baza de trafic pe intrările din tabelul cu adrese MAC.
B și D nu mai primesc cadre între A și C.
ramele de la C la A care ajung la portul 3 vor ieși din portul 1, iar ramele de
la A la c care ajung la portul 1 vor fi trimise din portul 3.
prin urmare, A și C pot avea o conversație independentă de B și D.
B și D nu mai primesc cadre expediate între A și c.
ramele între A și c sunt cuprinse între porturile 1 și 3.
Pe porturile 2 și 4 nu se utilizează lățime de bandă atunci când traficul este trimis între A și C.
dispozitivele B și D nu primesc cadre trimise între A și C și, prin urmare,
evită prelucrarea inutilă a cadrelor care nu sunt destinate ei înșiși.
Lățimea de bandă este conservată, dispozitivele nu procesează în mod inutil traficul.
nu sunt destinate acestora și astfel punțile au avantaje majore față de hub-uri.
În plus, podul va afla unde toate adresele MAC sunt, astfel încât podul va afla că A este pe
portul 1, B este pe portul 2, C este pe portul 3 și D este pe portul 4.
Aceasta înseamnă că orele suplimentare B și D pot avea o conversație independentă de A și C.
cele 2 conversații nu se afectează reciproc.
Framele din fiecare conversație nu interferează cu cealaltă conversație.
Prin urmare, B și D pot comunica simultan cu A și C
continuând cu avantajele fiecărui pod fiecărui port este
un alt domeniu de coliziune.
Deci o coliziune pe portul 1 nu va afecta portul 3.
Fiecare interfață într-o punte este un domeniu de coliziune separat.
Deci, în acest exemplu avem 1234 de domenii de coliziune.
Dacă A și B au avut o conversație și o coliziune a avut loc la portul 3.
Nu va afecta A și B, nici
nu și-ar da seama că a existat o coliziune în rețea.
Acum, în această topologie avem un hub conectat la portul 4 al podului.
Un hub este un singur domeniu de coliziune. Deci orice coliziune care are loc pe hub
va afecta dispozitivele conectate la hub, dar nu va afecta alte dispozitive în
altă parte a topologiei.
așa că dacă ar exista o coliziune pe hub, ar afecta gazda E și gazda D,
dar nu ar afecta gazda A, C și B problema cu coliziuni, este că în cazul
în care are loc o coliziune, dispozitivele trebuie să
se oprească pentru o întâmplare perioadă de timp și
apoi trebuie să încerce să acceseze din nou rețeaua.
Deci, dacă aceste dispozitive D și E se află într-un singur domeniu de coliziune, lățimea
de bandă și capacitatea de producție pe care o au sunt mai mici decât aceste
dispozitive care se află într-un domeniu de coliziune separat.
A, C și B au o legătură dedicată pe un singur domeniu de difuzare, iar un domeniu de coliziune unică
D și E au o
lățime de bandă de partajare deoarece sunt conectate la un hub.
Gazdă A, C și B se află pe domenii separate de coliziune.
Acum, este important să ne amintim că un pod este încă un singur domeniu de difuzare. Deci,
dacă A ar fi trimis o emisiune, acesta va fi primit de toată lumea în această topologie.
Toate dispozitivele vor primi transmisia și în unele cazuri este un lucru bun, dar
în cele mai multe cazuri nu este.
În rețele, în mod obișnuit, dorim să restricționăm toate traficul de difuzare.
Când există prea multe emisiuni în rețea, acestea pot încetini toate
dispozitivele din rețea, iar în cele mai grave cazuri va aduce rețeaua în genunchi.
Cu alte cuvinte, rețeaua dvs. va rupe și nu va funcționa.
Dacă ai ceea ce numești o furtună de difuzare.
Podurile încă o dată procesează informații în software, nu în hardware și, prin
urmare, tind să fie lentă în comparație cu dispozitive precum
switch-urile care procesează cadre în hardware.
Numărul de porturi de pe o punte este, de asemenea, limitat în comparație cu switch-urile.
În mediile de astăzi, întrerupătoarele au înlocuit, în esență, podurile, însă este bine
să înțelegeți că un pod
și un întrerupător funcționează într-un mod foarte asemănător.
Deci, în rezumat, un pod este un dispozitiv cu strat 2 în modelul
OSI, cu alte cuvinte funcționează la nivelul liniei de
date este mai inteligent decât un hub pentru că are un tabel de
adresă MAC și învață unde sunt adresele MAC și apoi adaugă acele adrese
MAC la tabelul de adresă MAC și apoi poate lua o decizie inteligentă cu privire la
locul de redirecționare a traficului pe baza informațiilor învățate și conținute în tabelul de adrese MAC.
Un hub este un dispozitiv fizic care repetă pur și simplu semnale
din toate porturile, cu excepția porturilor pe care a fost recepționat traficul.
Un pod va inunda un cadru din toate porturile
atunci când nu știe unde să trimită cadrul.
Cu alte cuvinte, nu a știut unde este adresa MAC de destinație.
De asemenea, va inunda de la toate porturile.
Deci fiecare port de pe un pod este un domeniu
de coliziune separat, dar un pod este încă un singur domeniu de difuzare.