Protocoalele de rutare a legăturilor de stat au totuși dezavantaje sau dezavantaje, primul
dezavantaj fiind că acestea au o cerere mai mare de resurse decât protocoalele
de rutare a vectorilor de distanță.
Protocoalele de rutare a protocoalelor de
legătură necesită mai multă memorie, routerele au mai multe tabele,
de exemplu, vor avea o masă de vârf sau
o tabelă vecină, vor avea o tabelă de topologie sau o bază de date de legătură, denumită și baza de date LSDB
și au un tabel de rutare.
Mai multă memorie este necesară pentru a ține mai multe tabele, apoi ar
fi necesară cu un protocol de rutare vectorial la distanță.
Există, de asemenea, mai multă cerere pe CPU-ul routerului sau comutatorului atunci când rulează OSPF sau ISIS.
Algoritmul Dijkstra poate fi foarte intens în proces, mai ales
atunci când există o mulțime de modificări în topologie.
Protocoalele de rutare a legăturilor de stat necesită, de asemenea, modele stricte
în OSPF ca exemplu, zona 0 este întotdeauna necesară atunci când aveți mai mult de o zonă.
Toate celelalte zone trebuie să atingă zona coloanei vertebrale sau zona 0.
Tot traficul de la o zonă la alta trebuie să traverseze zona coloanei vertebrale.
Configurația OSPF este, prin urmare, mai complexă decât protocolul
de rutare vectorial la distanță, cum ar fi RIP.
Cu toate acestea, avantajele protocoalelor de rutare a legăturilor de stat, în general,
depăsesc dezavantajele și acest lucru este valabil mai ales în medii mari.
Astfel, în topologii mari, OSPF este considerat o alegere mult mai bună decât RIP.